– Så er vi her. Jeg bor der. – Her er dejligt.
Du skal have en rundvisning... Vent. Der er en, du skal møde.
Lad mig gætte. Du må være Janes længe savnede, rigtige mor.
– Hold op. – Det hedder vel biologiske mor!
Men det er for sent. Jane har allerede en mor og en far.
– Og en søster. Vi forsvinder ikke! – Nej da.
– Det gider vi ikke høre på. – Vi! Du har kendt hende ti minutter.
Vi er i familie. Kan du huske mig? Jeg har også følelser!
Undskyld. Hun mener ikke halvdelen af det.
Det bliver svært for hende, at en ny skal trænge sig ind på hendes liv.
Hun klarer det. Det gør hun altid. Jeg har så meget at spørge dig om.
– Er det... dine forældre? – Ja.
– Det er vist gode folk. – Ja.
Men lige nu vil jeg bare gerne lære dig at kende, mor.
– Det må jeg vel godt kalde dig? – Ja, hvis du synes.
Godt. Fortæl mig så...
Hvor kommer du fra? Har du familie? Og hvad med min far?
Undskyld. Vi kan jo starte med... Hvad skete der... med mig?
Jeg må hellere sidde ned.
Du ved jo, at jeg var skuespiller.
Din far var stuntmand. Vi mødtes under nogle indspilninger.
Vores forhold var nyt, da jeg blev gravid med dig.
– Vi skulle giftes, men... – Skred han? Fik han kolde fødder?
Han døde. Der skete en ulykke under optagelserne.
Åh, Gud!
Jeg var så ung og var kun lige begyndt på min karriere.
– Jeg havde ingen familie. – Så du bortadopterede mig.
Jeg ville ikke.
Jeg spurgte hans familie om hjælp, men der var ingen hjælp at hente.
Uanset hvad du tænker om mig, skal du vide, at jeg aldrig har glemt dig.
– Har du haft det i alle de år? – Siden du forlod min favn.
Bliv her hos mig. Bare i ferien. Vi kunne indhente alt det forsømte.
– Jeg ved ikke... – Lad os dog få denne jul sammen.
Jeg beder dig.
Så siger vi det.
Bare i ferien.
Hvis du kan løsrive dig fra golf, har jeg bestilt tid til dig.
– Er du nu min sekretær? Tid hvor? – Hos en psykiater.
– Skal jeg til hjernevrider? – Du gambler! Og skulker.
– Og nu er du bange for at operere. – Hvad vil du sige?
Jeg prøver at hjælpe dig.
– Har jeg bedt om hjælp? – Se dog, hvad du gør ved dig selv!
Vent lige! Jeg kan lide at gamble og spille golf. Det kan mange mænd.
Vi har problemer! Hvorfor skal kun jeg have hjælp?
Er det måske mig, der dagligt drikker spandevis af vodka på golfbanen?
– Er jeg nu også alkoholiker? – Det er ikke et angreb!
Jeg må gøre noget i tide!
Okay. Kom her.
Hør. Jeg vil heller ikke skændes.
Så hvis du får det bedre af det, skal jeg nok gå til din psykiater.
Jeg lægger informationen i køkkenet.
Tak, Peter.
En psykiater! Perfekt!
Hvor vanvittigt mit liv end bliver, kan jeg dø lykkelig nu.
– Kan vi ikke tage hjem til mig? – Hvorfor kan vi ikke være her?
Her er så meget larm. Jeg forventer næsten, at vi bliver forstyrret.
Af Matt eller en af dine ekskoner, som bor i huset.
– Hvem har fortalt dig om dem? – Hvert andet navn her er jo Mancini.
– Hjemme hos mig er det mere privat. – Mine ekskoner plager dig.
– Er det en trussel? – Nej.
Men der er blevet vendt op og ned på mit liv. Jeg har prøvet det før.
Hvis du presser mig for meget og ikke giver mig frihed, bliver jeg skør.
Mike, er du hjemme?
Jeg gør mit bedste! Jeg vil bestemt ikke presse dig.
Jeg er inde i soveværelset, Matt.
– I har en dejlig lejlighed. – Tak.
Undskyld.
Jeg skal bare hente noget tøj. Var det...?
– Megan. Ny kæreste. – Det går stærkt.
– Du har nok været på indkøbstur. – Jeg har fået det. Af Dan.
– Har du noget at indvende? – Jeg ved ikke, hvordan I gør.
Men køber jeg en helt ny garderobe til en dame, vil jeg se hende nøgen.
– Du har et forkvaklet livssyn. – Vær du bare hans sexslave.
Undskyld mig. Der er en, der venter på mig inde i brusebadet.
Jeg troede, det ville tage dig mindst en uge at komme til fornuft.
– Nøglen. – Du er lidt nærtagende.
Ja, jeg lagde an på dig. Er du måske nonne?
Skulle jeg gå i seng med dig for et atelier?
Jeg forventede, vi skulle bolle, ja. Det hører et forhold til.
Jeg vil have det tilbage.
– Det får du ikke. – Hvad? Jeg malede det. Det er mit!
– Jeg fik det og kan lide det. – Nej!
Det handler om mine følelser omkring det sted, hvor jeg bor.
– Giv mig det nu bare. – Det lader sig ikke gøre, skat.
Jeg må have et minde om dig.
Tak.
– Hvad laver du her? Er alt vel? – Ja.
Jeg har lige afleveret atelier–nøglerne til Craig.
– Sagde han noget forkert? – Det er mere det, han gør.
Han beholder mit maleri af trods, som var det en pokal.
Det er noget rod. Noget værre rod.
– Hvordan går det? – Jeg kan ikke løbe hurtigt nok.
– Kan vi ikke få en servitrice til? – Hvad med det her?
Vi må have feriestemning. Næste drink er på husets regning!
God jul.
– Hvad er der med dig? – Undskyld.
Det er ikke for at være en gnier, men julen var aldrig morsom hos os.
Jeg har lyst til bare at springe den over.
Gemme mig, til den er overstået.
Du skulle først have de her til jul. Vi kan vel tage af sted noget før.
Park City!
Jeg har ikke været på skiferie længe. Park City er nok et godt gemmested.
Det er den bedste julegave, du kunne give mig.
Du får ansvaret for at bringe hele bureauet ind i det 21. århundrede.
Det er dit job at sørge for, at alle ansatte følger det op.
– Vent. – Jeg gav dig en bunke arbejde!
Det er ikke arbejdet, men Samantha. Aflever maleriet.
Nå, sådan. Nu er du ikke den mislykkede reklamedreng længere.
– Nu er du den galante ridder. – Så lad mig købe det af dig.
Hun gjorde sig ikke fortjent til atelieret, så hun får ikke maleriet.
Hvor er du dog et svin. Men det ved du vel.
Vi køber et juletræ. Så kan vi pynte det.
Og drikke varm kakao og hænge julesokker op, som da jeg var barn.
I min anden familie.
Hov! Jeg vidste ikke, du havde besøg.
– Sherri, skal vi stadig ud at spise? – Ed, undskyld. Det havde jeg glemt.
– Jeg rejser væk i ferien. – Rejser du?
– Hvornår har du besluttet det? – Det var Janes ide.
Jane er... min niece.
Det er rart at møde dig, Jane. Jeg hedder Ed. Vi er naboer.
Dav.
Jeg skal love for, I ligner hinanden. I kunne være søstre.
– Skal jeg hjælpe med bagagen? – Nej, det er i orden, Ed.
Jeg ringer til dig.
Okay. God jul. Til jer begge.
I lige måde.
Ed er en god ven. Han har hjulpet mig gennem mange svære tider.
Hvorfor sagde du, jeg var din niece?
Jeg ved det ikke. Det var nok af forfængelighed.
Du er jo en voksen kvinde.
Jeg føler vel, jeg ikke er gammel nok til at have fået dig. Undskyld.
Jeg vil fortælle hele verden, at du er min mor. Du virker flov.
Nej! Jeg er så stolt af dig. Det er mig. Jeg er bare...
Jeg er ikke særlig god til at håndtere fortiden.
Jeg skal forbedre mig.
Nu finder vi et juletræ.
Psykiateren prøvede at være alvorlig. Jeg fyrede jo vittigheder af.
Men før jeg vidste af det, var samtalen i gang.
Det kunne være rart, hvis vi kunne tale sammen alle tre.
– Du skal op til ham i morgen. – Det er udelukket.
– Bagefter, måske. – Hvor skal du hen?
Til Santa Barbara og møde en ny kunde. Det har jeg sagt.
Jeg havde husket en lille detalje, som at min kone skal ud at rejse.
Er det din stridsvogn? Lad endelig mig.
Perfekt! Junior skal være din ledsager!
– Vær nu sød. – Jeg er hendes chef.
– Jeg taler med min kone. – Din kone har et job.
– I modsætning til dig, ja. – Craig.
– Vent på mig nede i bilen. – Med fornøjelse.
Du sender mig i terapi og fortæller vores intime problem til det bæst!
Hvis du tror, der er noget imellem os, spilder du din tid!
Alt, hvad jeg gør, er spild af tid ifølge dig!
Det siger jeg ikke.
Pas på, du ikke får døren i fjæset!
Hvad pokker laver du her?
Jeg ser på menuen til velgørenhedsauktionen.
Vi står for maden. Har Kyle ikke sagt det?
– Kyle! – Taylor.
– Jeg troede ikke, du kom. – Hvad laver hun her?
– Og hvad ævler hun om? – Kyle, stegt wan tan?
Du er her aldrig, så jeg har ikke fået fortalt det.
Men Sydney sørgede for den opgave til os.
Hun må have et hjerte af guld!
Velgørenhed betyder: Det bliver dyrt for os!
Omtalen kan ikke opgøres i penge.
Stol på mig. Vi får meget goodwill ud af det her.
Du skal ikke regne med mig. Det her må du klare!
Som du vil. Jeg er i køkkenet.
Af de malerier som du har lokket min mand til at købe...
Hvilket et kan du så bedst lide?
Det af Marilyn Monroes hus med hunden og maleren elsker jeg.
Det minder mig om de gamle Elton John–sange.
Det hele går jo til et velgørende formål, ikke?
Jeg har noget at give.
Få det lort ud herfra.
Tak. Det skulle ikke foregå over telefonen.
Det lød vigtigt.
Ja. Jeg har en løsning på Michaels pengenød, som snart bliver din.
Jeg kan ikke få en livsforsikring, fordi jeg er syg.
Jeg kunne dog få en ulykkesforsikring.
Det er mange penge, og de tilfalder Michael.
Hvad dækker den?
Hvis jeg dør under en ulykke. Og sådan vil jeg få det til at se ud.
– Jeg begår selvmord, Megan. – Åh, Gud. Kimberley, nej.
Jeg skal jo dø! Det kan da være lige meget hvordan eller hvor.
Tag dig sammen. Jeg holder af dig. Det kan jeg ikke lade dig gøre.
– Det er bare én hemmelig til. – Det er blodpenge. Dit blod.
Og min mand og mit hus kan du få. Gør det nu ikke til noget frygteligt.
– Det er mit valg. – Hvorfor fortæller du mig det så?
Hvorfor ikke bare gøre det?
Der kommer en dag... Hvis det passer sig...
... hvor du kan sige det, så han ved, hvor højt jeg elskede ham.
Jeg vil ikke høre flere detaljer, for så kan jeg ikke holde mund.
Hold mig udenfor.
– Hvad det end er, har jeg ikke tid. – Det har du. Hvor er det?
– Din lejlighed? Nedenunder. – Hold op. Mit Monroe–maleri er væk.
Jeg har malet det. Skifter det ejer, vil jeg vide det.
Det er farver på et stykke lærred, ikke familiens hund!
– Hvad har du gjort med det? – Ikke noget.
– De giver det til auktionen. – Kyle kan ikke give mit maleri væk!
Har du solgt det til ham? Han havde det da til låns!
Hvornår? Hvorfor har jeg ikke set en rød reje?
Du ved nok ikke så meget om kunst.
Han fik det på afbetaling, men første afdrag forfalder først næste år.
Du er ond! Det slipper du ikke af sted med. Jeg køber det tilbage.
Det koster 500 dollars at komme ind. Det tjener du ikke engang på en uge.
Ond!
Sikken dag, hvad? Skiforholdene er vidunderlige. Og der er tændt op.
– Bedre bliver det ikke. – Nej...
– Bare bagagen ikke var forsvundet. – Den er her i morgen.
Måske.
Hvad er det med dig?
Alle er så fandens muntre.
Vimser rundt og kommer godt ud af det med familien.
– Det virker påtaget. – Måske.
– Men jeg troede, vi hyggede os. – Det gør vi også.
Det minder mig bare om min barndoms glansbillede–juleferier.
Bag glansbilledet var det hele én stor løgn. Det er frygteligt.
Jeg kunne ikke engang se på min far. Jeg fik kvalme.
Ved du, hvordan vi havde det? Min mor gik ud for at købe kalkunen.
Hun kom hjem med en tom flaske gin. Hun var fuld hver anden dag.
Men sådan var hun. Det er fortid.
Glemmer man sin fortid, gentager den sig.
Vi bliver aldrig som dem.
Vi må lave vore egne traditioner. Vi er en familie nu.
Jeg ved nok ikke, hvor jeg skal starte.
Hver jul tager vi herop, mister bagagen og går ud og køber nyt tøj.
Jeg elsker dig, Jake.
Men har du for mange patienter, kan du bare henvise nogle til os.
Mange tak. Tak for snakken.
– Hvad laver du her? – Du ved, hvad jeg gjorde for dig.
Du kan takke mig for dit liv, Peter.
Jeg skal nok skrive et takkekort. Undskyld mig.
Du er gal, fordi jeg skulle have sagt det dengang.
– Men vi er i familie. – Nej!
Jeg var gift med din søster! Nu er hun død.
Du står kun her, fordi du dumt nok blev betaget af mig for ti år siden!
Betaget! Tror du, det er det?
Jeg elsker dig. Det var kærlighed ved første blik.
Du forstår det ikke. Jeg har en kvinde.
– Amanda har mistet tilliden til mig. – Hun er nemlig kvik.
– Hun kan se forbindelsen. – Hun fornemmer noget hemmeligt.
Jeg burde have fortalt hende det.
Jeg vil hverken have dig som ven eller nabo.
– Lad mig være! – Jeg var der for dig.
Jeg forfalskede dagbogen for dig.
– Frivilligt! – Jeg har risikeret mit ægteskab!
– Og så sårer du mig! – Du sagde det selv.
Du har en mand. Gå hjem til ham. Han vil have dig, om ikke andre.
– Hej. Hvad er der galt? – Mit tøj forsvinder fra tørrerummet!
Hvem bor her egentlig? Også mit maleri...
– Craig bor altså ikke her. – Det er Sydney, jeg taler om.
Hun har solgt dem under navnet Kirov for at få mere for dem.
Til Kyles restaurant. Jeg fik intet.
Først om et år. Som om hun var et tv–selskab.
Og så giver Kyle det bedste af dem til en auktion!
– Hvordan er det kommet så vidt? – Jeg ved det ikke!
Navnet Kirov skulle give min karriere et skub.
Malerierne er en del af mig!
Jeg kan ikke bare løsrive mig fra dem!
Lyder det sært, når du ikke er kunstner? Eller selvoptaget?
– De skal bare have et godt hjem. – Netop!
Nu kan de ende hvor som helst.
– Tag med. – Det koster 500 dollars.
– Det har jeg ikke råd til. – Det har D&D.
– De har en repræsentationskonto. – Jeg er ikke en af deres kunder.
Vi har e–mail. Jeg kan snige mig ind og skrive et brev på hans computer.
Og købe et par billetter. Det skylder han dig.
Sydney, det er en katastrofe. Hvor er tjenerne?
De... Ved de ikke, hvad de skal lave?
– Det ordner jeg. – Nu!
Dan, se. Det er malteserfalken. Vi så filmen sidste uge.
Du godeste.
– Vi køber den. – Den går for flere tusinde dollars.
– Jeg køber den til dig. Jeg har råd. – Nej, nej.
Hvad skulle jeg med den?
Og det kan være en forfalskning. Den kan være stjålet.
Den skal stå i en glasmontre på pejsehylden. Det er afgjort.
– Falken er din. – Nej tak. Det mener jeg.
Du vil godt have den. Jeg kan se det på dig.
Du hører ikke efter. Jeg sagde nej!
Tag det roligt. Du behøver ikke fare op.
Jeg vil ikke have flotte gaver! Jeg er ikke en pyntegenstand.
Jeg tager mine egne beslutninger!
Når du er steget af din kæphest, kan vi tale sammen.
– Den her samtale er slut. – Du venter lige! Jeg skal sige...
Hvad sker der...? Hej! Kom her.
I tre passer buffeten... Du tager dessertbordet.
I laver drinks til alle.
Du viser dem på plads... Du rydder af.
Det var på tide.
Tak.
Undskyld, skat. Jeg burde have været her for dig. Her hører jeg hjemme.
– Vi glemte helt, at vi er et team. – Det bedste team.
Må jeg bede om alles opmærksomhed? Auktionen starter nu.
Her har vi et dejligt akrylmaleri. Det er af Samuel Kirov.
Det har Kyles Restaurant doneret.
Jeg vil ikke høre, hvordan I er kommet ind.
– Skal du byde? – Jeg vil have prisen i vejret.
Hvad, der er godt for Kyle, er godt for mig.
Hvad med kunstnerens vel? Hvad med mig?
Vi starter med 2.000 dollars.
2.000. Må jeg få tre?
3.000 dollars. Udmærket... Må jeg få fire?
4.000 dollars der. Må jeg få fem?
– Hvad laver du? – Får prisen i vejret!
Der er budt 5.000 dollars. Må jeg få seks?
6.000 dollars. Må jeg få syv?
Første, anden... Solgt til damen med det røde hår for 7.000 dollars.
Min far... stuntmanden...
– Hvad hed han? – Tom... Stephenson.
Fra Chicago. Holdt du kontakt med familien?
Nej. Egentlig ikke.
For havde du gjort det, kunne det være...
Undskyld.
Det er løgn. Jeg ville beskytte mig selv mod egne beslutninger.
Stuntmanden... Jeg opfandt ham.
Jeg tænkte, det var lettere end at sige sandheden.
Din far var B–filmproducer. Jeg gik i seng med ham for at få en rolle.
– Så desperat var jeg. – Du skal ikke...
Jane. Kan jeg ikke give dig andet, skal du i hvert fald have sandheden.
Du stoler på mig. Du har fortjent den.
Da jeg var 18, vandt jeg en skønhedskonkurrence.
Præmien var en prøvefilm i Hollywood.
Så jeg fik mig en lille lejlighed her. Og et par småroller.
Det var det.
Jeg skrev hjem og løj om alt.
Jeg kunne ikke bære at indrømme, at det gik mig slet.
Jeg var deres eneste håb.
Og når man bliver desperat, gør man nogle rigtig dumme ting.
Da jeg blev gravid, rejste jeg hjem for at føde dig og opfostre dig.
Men alle sagde, at de var skuffede over mig.
Jeg havde skuffet dem.
Så jeg bortadopterede dig og rejste tilbage for at prøve igen.
Men det var anderledes i anden omgang.
Jeg brændte vel ikke længere for det.
Så jeg kunne kun blive sekretær.
Det var ikke så slemt. Heller ikke nu.
Og jeg sendte penge hjem til min søster hver uge.
Det hjalp hende i livet.
Og det hjalp på min skyldfølelse.
Jeg var så bange for, at du skulle hade mig.
Du er min mor. Det er lige meget, hvordan det skete. Eller hvorfor.
– Jeg elsker dig lige meget hvad. – Gør du?
Ja.
Mens vi venter på Mr Colter, kan vi gennemgå bladkampagnen.
Dette produkt kan jeg stå inde for. Jeg tager den på. Du tier bare.
Lad os få ét på det rene. Jeg driver firmaet. Jeg bestemmer.
Vil du så have den på?
Hjælp mig nu.
– Undskyld, har du reserveret? – Nej, faktisk...
Det er... lige dig.
Nå! Sikken romantisk lille seance.
Ja, inden du kom.
– For mig er du luft. – Dæmp dig. Du gør dig selv til grin.
Jeg er kommet langt for at fortælle dig noget, der er vigtigt. For os.
Og så får du juveler af ham!
Kunden, vi skal møde, er tilfældigvis juveler.
Jeg skal have hjælp, mens du fletter tæer i Santa Barbara med den nar!
Undskyld. Jeg må bede dig gå.
Jeg er lidt nede. Har du glemt det med: i medgang og i modgang?
– Du har nok droppet dine løfter! – Lad hende være.
Det er flovt, og kunden kommer om lidt.
Nu ved jeg, hvorfor du så godt kan lide ham.
Han er så ung. Du kan forme ham, som var han af modellervoks.
Du er barnlig. Det her ordner vi hjemme.
– Du er der aldrig. – Gå! Hold op med at lave scene.
Hold dog op. Det her er ikke nogen scene endnu.
Nu er det en scene.
– Ja? – Hej. Kan du huske mig?
– Det er dig fra... – Auktionen. Sydney Andrews.
Vi overbød hinanden. Det tog mig en hel dag at få fat på din adresse.
Har du stjålet det fra Rockefeller Plaza?
Vi fik det fløjet hertil fra Wisconsin. Kom og mød Mr Gallavan.
Mr Gallavan? Vent.
Han scorede! Tilskuerne er ellevilde! Du er den bedste. Uovervindelig!
Maleriet. Og jeg sagde, du havde klokket i det.
– Undskyld. – Tak ikke mig. Sir, det er...?
Sydney Andrews. Du er ham virtual reality–fyren fra Barbara Walters.
– Du er den nye Bill Gates. – Carter Gallavan.
Jeg lader mig aldrig interviewe igen. De fik mig til at fremstå som en nar.
Nå, Miss Andrews...
Har du ombestemt dig, eller vil du bare tjene kassen?
Begge dele.
Okay. Jeg vil ikke lyve. Jeg er så vild med Marilyn Monroe.
Jeg så maleriet i auktionens katalog, hvor der stod, det var Marilyns hus.
Så jeg sendte Walter. Han besluttede, at 7.000 var for meget for en ukendt.
Hør her, Mr Gallavan.
Siden det er jul, skal du få det for 6.000.
Walters sidste bud.
– Jeg vil godt give syv. – Men det var det...
– 7.500, så. – Nej, du forstår ikke...
Fyren kan ikke skyde forbi! Fantastisk! Totalt sejt!
Du får 8.000 dollars. Okay?
Hvis... du kan få den her puck i det der mål.
Sådan. Perfekt.
Vent lige. Giv den så.
Sej fyr! Du er en vinder. Sådan, mand!
Jeg må lave den mere køns–neutral.
Men det var et flot skud...! Walter, skriv en check til den dame.
Jeg elsker det her maleri.
Kom ind. Du kan vel lide champagne? Det kan alle.
Men det er til, når noget skal fejres.
– Netop. Lige der på sofaen. – Åh, Gud.
Det er det maleri, jeg gav Craig! Du stjal det vel ikke?
Selvfølgelig ikke.
Jeg benyttede mig af e–mail igen. Designkomiteen skal godkende kunst.
Et par anslag, og så kunne komiteen ikke lide maleriet.
Nej, de bad om et nyt og forlangte, at jeg tilbageleverede det gamle.
Skal vi skåle for, at dit maleri har fundet vejen hjem?
Du overrasker mig altid, Billy.
– Dine problemer er interessante. – Er de?
– Er det derfor, du altid redder mig? – Ja, det er en af grundene.
Er der andre grunde?
Vi ender jo altid med at være på den samme side.
Hvorfor mon?
Fordi vi passer godt sammen.
Se. Jeg passer ind der.
Amanda! Luk op!
Amanda!
Hvis du har skiftet låsene ud...!
Luk så op!
Så sig dog noget!
Det er forbi! Kan du forstå det? Forbi!
Godt!
Så er det forbi!
Hun smed mig ud! Denne gang er det permanent.
– Var det ikke det, du ville have? – Du kan skride ad helvede til!
Du går ikke! Det er din skyld det hele.
Og så dukker du op nu! Alt gik efter planen!
Jeg åbnede mig og sagde sandheden!
Du gravede i min fortid! Kastede dig over mig!
– Giv slip, Peter! Giv så slip! – Hvorfor?
Hvorfor gjorde du det? Hvorfor?